Vi bestämde oss för att inte berätta för min mamma.
Och att aldrig göra det igen.
Jag lovade Antonio att jag skulle hitta en pojkvän
på en gång, så jag kunde ha någon att leka med.
Här, jag lånar dig min mamma i några dagar.
Jag onanerade på grund av dig,
men det slutade med att jag tänkte på honom.
Men vi gjorde det inte.
Jag är inte ens säker på att jag såg honom.
Jag bara kände honom.
Spionera på mig bakifrån.
Åtminstone tror jag det.
Så trevligt!
Du välkomnar mig aldrig på det här sättet nu för tiden.
Jag borde komma hem tidigt varje kväll.
Din mamma var fantastisk.
En riktig skådespelerska.
Gick det för dig?
Ja.
Om jag bara sett dig
genom ett hål i väggen.
Är du Beléns pojkvän?
Skulle du vilja det?
Visst.
Då är det ju spikat.
Jag måste sova
hemma hos Luna inatt. Hennes föräldrar är bortresta.
Jag kan fråga om min pojkvän vill följa med.
Hon är riktigt häftig.
Vad heter hon?
Elena.
Nåja,
jag föredrar att träffa dig och Luna, ingen annan.
Varför pojkvännen?
Kan de inte vänta?
Hon bad mig om en speciell tjänst. De kanske inte kan.
- De kommer att knulla. - Bra för dom.
Vi känner honom inte ens. Och i din säng?
Du är precis som din hund.
Hej, pojkvän. Dörrarna är öppna.
Var snäll mot honom eller så kastrerar jag dig.
Hör du det?
Utsökt.
Du är en fantastisk kock.
Och vad sysslar du med?
Vill du inte berätta?
Jag tar reda på det senare.
Jag vill ha lite vatten.
Innan jag träffade Luna trodde jag aldrig jag skulle få barn.
Skulle inte du vilja ha en dotter som henne?
Självklart.
För mig...
kommer du alltid vara den första.
Och för dig?
Den första och den enda.
Kan jag få se på TV?
Det är sent, gå och lägg dig.
Om Lorenzo bäddar om mig.
Du måste visa mig dit.
Och en puss?
- Kan du berätta historier? - Självklart, det är mitt jobb.
Visste du att den där ön har den lägsta månen?
Så är det. Men bara några...
i världen vet det. Den har också..
underbart väder, och det uppfyller önskningar.
Om du behöver något, så ger stenarna under stranden...
det till dig som en gåva.
Men se upp för hålen i marken.
Men det spelar egentligen ingen roll, för att...
ingen någosnin dör där.
Till exempel, om du faller, kan du välja vilket liv du vill.
Du kan bli din favoritfisk.
Ön gladde sig när flickan anlände,
speciellt stenarna under stranden,
så de bestämde sig för att ge henne något.
Men vad?
En flotte.
Större.
En hund.
Nej. Något hon inte hade.
Hennes pappa.
Mitt i prick, min lilla fjäril.
Inatt håller du vakt utanför.
Allt hon behövde göra var
att söka överallt efter honom, tills dess att hon fann honom.
Hennes pappa kunde vara vem hon än ville.
Men flickan hade tvivel, precis som alla andra.
Skulle hon välja en fyrtornsvakt eller en fiskare som pappa?
Hon visste en sak: Vad hon verkligen ville...
var att hennes moder skulle bli en vacker sjöjungfru.
Hon sover.
Belén, jag vill att du ska veta en sak.
Jag satte på mig detta, har du något emot det?
Hej, det är Elena.
Är Belén där?
Ja.
Det är Elena.
Hallå?
- Hur mår du? -Bättre.
Jag bättrar mig.
Och du?
Nå, jag har inte gråtit.
Jag kan inte. Jag har inte sett henne.
De berättade för mig, men jag förstod inte.
Jag vill inte föreställa mig det. Det var därför jag kom hit.
För att vara närmare henne, genom att simma i havet.
Gråt, Belén.
Nu när du kan.
Det hjälper mig att höra dig gråta.
Så är det.
Gråt.
Du behöver gråta.
Hon hör dig också.
En stor puss från havet...
från oss bägge.
Du har varit sängliggandes mycket på sistone.
Vet du hur mycket klockan är?
Det är en underbar dag. Soligt och klart.
Och jag har ledigt idag.
Upp med dig, latmask!
Behöver du alla
dessa piller för att sova?
Du har aldrig haft problem med att sova förut.
Lorenzo, sötnos.
Jag är orolig för dig. Du har varit deprimerad i flera dagar.
Problem med romanen?
Är det så?
Du ser hemsk ut.
Något har hänt.
Vad då?
Du svettas.
Jag har åkt, och det finns ingen återvändo.
Ditt liv..
är mycket viktigare än din roman.
Än någon roman.
Att skriva är livsviktigt för dig, men du måste ta hand om dig.
Du är för god för att se all skit jag har inom mig.
Sluta, nu räcker det.
Jag har något att bekänna.
Så du ser hur nära jag står.
Jag har läst romanen.
Allt du har skrivit.
På natten, medans du sovit. Har du något emot det?
Jag förstår..
varför du är du upprörd, varför du förkastar det,
och varför det är det svårt för dig att fortsätta.
Det kan inte vara lätt att leva där,
i det huset,
med det där stormiga förhållandet.
Så mycket förträngda lustar, omöjlig att kontrollera.
Han kommer mellan en mor och hennes dotter,
bryter ett heligt förbund.
Men passionen finns där, också. Lusten.
Jag identifierar mig med henne.
Jag förstår precis hur hon känner sig.
Äcklad, skyldig, självisk...
hennes moders svartsjuka...
Men hon är tvingad att välja...
mellan passionerad kärlek till en man,
och kärleken till en mor.
Jag hade valt samma sak. Sådana beslut görs bara...
på ren instinkt.
Sex...
Den tjocka, brinnande lusten
fyllde modern,
mannen och dottern.
De var sexgalna.
De stank av rå sex...
Mamman och mannen,
mannen och dottern,
dottern och mannen.
All mannens förgiftade kärlek...
ensam med dottern, dottern och mannen...
lukten var...
tung, het, överväldigande...
instängd...
gammal luft.
Utmattad...
Färgen flagnade från hörnen av rummet..
och väggarna blev steniga,
som i en grotta.
En smutsig håla av...
Ut med dig!
Lugna dig.
Ville bara att du skulle veta att jag är här.
Mannen var självisk, en ynkrygg.
Han hatade sig själv så djupt, så fullständigt, att det inte ens...
fanns tid för förlåtelse.
Bara tid för död.
Död, död,
död, död.
Belén mår bra.
Hon är hemma med sin familj.
Glöm alltihop.
Du har lidit tillräckligt.
Om jag nånsin kommer läsa romanen?
Självklart.
En annan sak.
Berätta för mig om Elena, också.
Min syster skriver till henne över nätet.
Hon är på den där medelhavs matlagnings-chatten varje dag.
- Hennes användarnamn är "Alsi". -"Alsi"?
A-L-S-I.
Det är spanska för "ö" baklänges.
Hej, Alsi. Hur mår du?
Jag känner inte dig.
Det är bäst så. Jag är här för att hjälpa.
Vad är ditt användarnamn?
Jag förstår inte ikonen.
Det är ett fyrtorn på din ö.
Är du väktaren?
Javisst.
Jag har en historia till dig, Den är full av fördelar.
Det skulle jag gilla.
Tackar.
Den första fördelen är i slutet av historien.
Den slutar inte, den faller ned i ett hål.
Och historien börjar om igen halvvägs.
Den andra fördelen, och den största,
är att du kan ändra kurs längs med vägen...
Om du låter mig. Om du ger mig tid.
All den tid du behöver.
Fortsätt, snälla.
Fortsättning följer.
Vad är det som hänt? Varför är du så sen?
Min chef bjöd mig på middag.
Han ville att jag skulle prova en ny maträtt.
Knullade du med honom?
Vad?
Gick du i säng med honom?
Det stämmer, du har listat ut det.
Och hur var det?
- Berätta för mig om det. - Nej.
Du först.
Vad är det med dig?
Vad är ditt problem?
Jag tappade kollen för länge sen.
Du lever inte!
Var det första gången med honom?
Den andra.
Första gången var innan vi träffades.
Eller ska jag säga innan jag friade?
Så det räknas inte.
Du kunde ha berättat för mig tidigare.
Ja, det kunde jag.
Och idag?
Nå...
Det räknas inte heller.
Det är en lögn.
Men vi kom nära.
Hur nära?
Stoppade du eller han?
Du kanske har stoppat med mig?
Lorenzo, älskar du mig?
Jag behöver höra dig säga det precis nu.
Ja. Mycket djupt.
Mer än mig själv. men jag är vilse.
Låt mig få hjälpa dig då.
Du förtjänar inte detta.
Varför inte? Jag är din flickvän,
och jag älskar dig mer än jag älskar mig själv.
Kom igen, det är uppenbart. Du tömmer mig på livskraft.
Jag gör allt jag kan för att komma tillbaks, och acceptera mig själv,
men om jag inte kan,
vänta inte på mig.
Det skulle inte jag heller gjort.
Vad hände med dig?
Belén, Det är Elena.
Hur mår du?
Det är verkligen varmt här.
Varför kommer du inte ut? Havet gör dig gott.
Jag har ett gästhus hela sommaren.
Jag har ett rum ledigt i augusti. På övervåningen.
Mitt bästa rum. Du kommer se solnedgången
från din säng. Ta med någon om du vill.
Nå, vad säger du?
Sanningen är, jag skulle älska att komma ut på en ö...
Med någon.
Gör så då.
- Det är svårt, Elena. -Svårt?
Det finns inget här. Allt det dåliga lämnas bakom.
-Ta bara med det goda. -Okej.
Den goda sidan upp.
Jag vill verkligen träffa dig,
men här.
Jag vill inte förlora kontakten.
Säg att du kommer.
Lova mig.
Jag lovar.
Jag ska försöka.
Hej då.
Förlåt mig, Lucía. Jag måste avsluta detta.
Jag kommer att döda dem en gång för alla.
Bägge två.
Precis nu.
Om du slutat som författare, måste du
förklara varför.
Du döljer något.
Om du inte berättar för mig,
kommer jag aldrig att förlåta dig!
Hör du mig? Aldrig!
Jag kan inte prata så här.
Prata?
Du är den som inte vill prata.
Du håller allt inom dig.
Du låter mig inte hjälpa dig.
Allt är bara du.
Jag är intryckt i ett hörne.
Lyssna nu.
Du var menad att leva ensam,
och att lida ensam.
Och driva dig själv helt jävla galen, vilket jag inte alls förstår.
Du är sjuk, Lorenzo.
Sjuk av dig själv, av dina egna standarder, och inget annat.
Av dina jävla hemligheter!
Du håller mig nära, men i det fördolda.
Mina klagomål räknas inte.
För du bryr dig inte
ett jävla dugg om vad som händer mig.
Dina problem är så djupa,
jag är så jävla dum,
och allt du bryr dig om, är om jag knullade min chef eller inte.
Jag är utmattad.
Du driver mig till vansinne.
Jag kommer för sent till jobbet.
Njut av ditt hål.
Ha så kul när du ruttnar bort.
Jag har aldrig varit så elak
mot någon förut.
Det är sista gången jag tillåter mig själv att prata så här.
Det är för min skull, inte din.
Så är det.
Det är dags att börja tänka på mig själv,
på mina egna behov.
För med dig ser jag ingen framtid.
Lucía!
Kom hit och lägg dig bredvid mig.
Slappna av, Lucía.
Låt leran absorbera allt det dåliga.
Det kommer senare att spolas bort av havet.
Jag vill inte ha sex.
Jag är inte ännu redo för det.
Oroa dig inte.
Vi kan bara ligga här,
och torka ut i solen.
Ja, han liknar Carlos.
"Saknad i 6 månader".
"Manuela och Belén Lozano, moder och dotter,
och Antonio Castillo, levde alla tre tillsammans.
Om någon vet var de är, var vänlig och kontakta polisen."
Polisen?
Vi ska...
låtsas som vi inte sett detta,
som om ingenting har hänt.
Vi vet att han levde med två kvinnor.
Mamma och dotter.
Ja, och dottern...
Vad?
Dottern tog hand om...
min dotter.
De for utan honom,
stillsamt, utan att säga farväl.
Medans han sov,
Som i en dröm.
När han vaknade, kändes det som om de två livlösa kvinnorna..
fortfarande var där,
liksom vilken morgon som helst
vid den tiden.
Och han låg stilla, önskades att hans liv också
skulle lämna honom, genom hans blod.
Vad spelade hans blod för roll nu?
Han önskade det tyst, utan att egentligen mena det.
Och han beslöt sig för att fly, för att börja om,
för att bli ny.
För att förändra sitt blod.
Så han sa farväl
och åkte.
Vi borde ge honom en chans.
Förtjänar vi inte alla det?
För säkerhets skull, om vi tvekar,
är det då inte bättre att lita på människor?
Eller hur?
Så när han kommer tillbaka, ber vi honom förklara sig.
Det är bättre på det sättet.
- Speciellt för dig. - För mig?
Jag vill bara försöka glömma.
Du kan inte glömma vissa saker.
I det här huset kan man det. Det är därför vi är här.
I så fall är det för sent.
Jag skulle kommit hit tidigare.
När det fanns tid...
för Lorenzo.
Jag ville att han skulle visa mig ön.
Jag frågade honom om det, men han ville inte.
Det skulle ha varit hans födelsedag snart.
- Vilken dag? - Den tjugotredje.
I maj?
Vi kunde ha firat...
här på ön.
Kanske tillsammans med dig.
Vem vet...
vi kanske hade träffats, eller hur?
Visst.
När var Lorenzo här?
För länge sedan.
Innan vi träffades.
Hur länge sedan?
För ungefär sex år sen.
Okej.
Jag tror han fyllde 25 här.
Lucía...
Vad är det?
Jag är överväldigad...
men jag kan inte gråta.
Oroa dig inte.
Det behöver du inte göra.
Jag är den som borde gråta över honom.
Jag bara svimmar då.
Det är havet.
Måste vara högvatten.
Jag kommer aldrig att gråta mer.
Jag går och lägger mig.
Vad är det som händer?
"Luna,
våren 1988".
Luna.
"Varför besvära sig med att vara
pappa om hon ändå inte visste?"
Han visste just då, att om han berättat för henne,
hade hon behållit hemligheten.
Lucía, prata aldrig med mig om detta.
Jag vill inte höra det.
Men jag vill.
Han är ute och dyker.
Under ön.
Gillar du Carlos?
Jag gör det inte längre.
Ta honom du, han är din. Jag kommer inte ens bli svartsjuk.
Vad gör med?
Frågar en vän om råd.
Jag känner honom inte,
men jag börjar gilla honom.
Han har skrivit till mig sedan jag kom hit. Han berättade en...
vacker historia för att hjälpa mig.
Han lärde mig att glömma.
Och att fly smärtan.
Vill du läsa det?
Du kan sätta dig in i den.
Den är fullt av fördelar.
För i slutet finns...
det ett hål..
att fly genom.
Tillbaka till mitten.
För att ändra kurs,
om man vill.
Det är hans ikon, det är ett fyrtorn.
Men det har ingen väktare,
det måste vara en dator.
Kanske hans.
Du kommer att träffa min dotter.
Jag kan inte läsa detta.
Varför inte?
Det kommer att fängsla mig.
Och inte släppa taget.
Det är ju bra.
Gjorde du det till slut?
Gjorde vad?
Ändrade kurs?
Inte hela vägen, det fanns ingen tid.
Det är därför jag skriver till honom.
VAR ÄR VÄKTAREN?
Skriv inte till honom.
Det finns inget mer han kan göra.
Har han skrivit till dig sedan jag först kom hit?
Hej, Lorenzo. Hur mår du?
Ditt ansikte säger allt.
De ringde för att säga att du var mer vaken.
Vet du vem jag är?
Pepe.
Tack gode Gud.
Skönt att du är tillbaka. Du kommer snart att börja skriva igen.
Var är Lucía?
Det står här att...
din blodutgjutning i huvudet har avtagit.
Och att resten av dina blåmärken har försvunnit.
Var är Lucía?
Du var i dålig form.
Vi trodde inte du skulle klara dig.
Hur länge har jag varit här?
Låt se...
En vecka i koma,
med den där hemska respiratorn...
Och två veckor till
när du andades av dig själv, men du var medvetslös.
Och i det här rummet sedan 4-5 dagar,
babblandes i din sömn.
Och när du väl vaknade, var du helt väck.
Vi har inte hört av Lucía.
Jag har letat överallt.
Hon har inte varit varken hemma hos dig, eller på restaurangen, ända
sen kvällen då olyckan hände.
Lorenzo.
Jag tror att Lucía fått för sig att du är död.
Det är därför hon åkt.
Jag talade med ambulanskillen.
Han sa att en polis ringde hem till dig
och pratade med henne.
Han pratade om bilen.
Och hon la på.
Han försökte ringa upp igen
men hon svarade aldrig.
Jag behöver kissa.
Gör det där,
- i pottan. - Inte en chans!
Vänta, vänta.
Tack, Pepe, men jag klarar mig.
Släpp den attityden.
Jag har hjälpt dig hela veckan.
Du kommer bara inte ihåg det.
Jag tror jag vet var hon kan vara.
Kom du med bil?
Så fort de ringde.
God morgon.
Berätta med en gång varför du är här men inte Belén.
Ser du?
Jag vill aldrig glömma igen. Tack vare dig, raring.
Nå?
Tänker du inte svara mig?
Dags för mig att visa vem jag egentligen är, inga mer påhitt.
Var du där tillsammans med Belén, på mitt rum,
när den där jävla hunden dödade min dotter?
- Det var inte jag. - Var det inte?
Varför letar då polisen efter dig?
Belén var tillsammans någon kille
som hade träffat henne i parken tillsammans med din dotter.
Men han försvann efter den natten.
Och Belén då?
Var är hon? Eftersom du nu vet allt.
Hon åkte iväg med sin moder men berättade inte vart.
Hon ändrade sig i slutet, och valde sin moder istället för mig.
Kan inte klandra henne.
En moder kommer alltid först.
Jag litar inte på dig mer, Antonio...
jag tänker inte ställa mer frågor till dig.
Jag lämnar det till polisen.
Att ljuga för dem blir inte så enkelt.
Se så modig jag blev helt plötsligt.
Vänta.
Snälla, ring inte till polisen.
Varför inte?
Har du något mer att dölja?
Jag har ingen kvar...
som jag kan lita på.
Vart skall du ta vägen?
Fly din väg?
De kommer att hitta dig!
Om du ringer till polisen,
så sticker jag med.
Är du korkad?
Ja.
Vart ska du ta vägen?
Jag förstår inte.
Jag litar på Carlos, och tror honom. Jag vill veta mer.
Det är den enkla delen.
Att tro på vad du vill.
Vad som än behagar dig.
Det gjorde jag också. Tills ikväll.
Jag jagar vem jag vill!
Män betyder allt mindre för mig.
Det är min lott.
De har aldrig gett mig något.
Förutom sex.
Inte? Hur är det med väktaren då?
Vad? Förutom vild sex
och en dotter?
Glöm inte att den historien...
är full av fördelar skrivna endast för dig!
Det stämmer.
Kanske var din pojkvän den sista
goda mannen på jorden. Nej, det var han inte.
Du har fel, men det är min angelägenhet.
Och jag förmodar att Carlos också är din angelägenhet.
Bara din.
Du är den enda som jagar honom.
Visst.
Nu när jag tänker på det,
så jagar jag alltid män. När jag gillar dem.
Var och en efter sina behov, eller hur?
Var kan han vara?
Jag vet inte. Jag åker hem.
Ni lagar maten ikväll.
Jag så hemskt ledsen.
Carlos! Det är jag, Lucía.
Jag vill komma ned.
Kom och hjälp mig.
Jag vet också hur man dyker. Vad trodde du?
Lucía. Det är jag, Elena.
Var är Carlos?
Där nere.
Flydde han?
Han kanske är död.
Om han dyker upp, måste vi tro på honom, okej?
Som du vill.
Det är sant.
Han är en kräfta.
Vi åker hem.
Varför då?
För att äta.
Så här tidigt?
Jag är inte hungrig.
Synd för dig. Det är på tiden att du hjälper till med maten.
Vi lagar en speciell middag tillsammans
och har skoj.
Du är en gåva till denna jord.
Elena. Du gråter.
Tårar av glädje, vilket är vad jag känner från och med nu.
Bra. Jag hoppas att det smittar.
Lätt som en plätt. Vi sticker.
Den första fördelen är vid slutet av historien.
Det slutar inte,
det faller ned i ett hål.
Och historien startar igen halvvägs.
Den andra fördelen, och den största,
är att du kan ändra kurs längs med vägen...
om du låter mig. Om du ger mig tid.
En strimma av solsken...
Översatt av rocilla & masken, 2002-12-09. Besök oss på www.divxsweden.net !